וכעת נפנה ליהודי סרביה.
מרבית הקהילה היהודית של סרביה הייתה מרוכזת בעיר בלגרד.
הקהילה היהודית מנתה 16 אלף נפש ושגשגה ופרחה בשנים שבין המלחמות.
לאחר תקופת צמיחה יציבה של האוכלוסייה היהודית בבלגרד,
ב-1939 חיו בעיר 10,388 יהודים,
ספרדים ואשכנזים,
בשתי קהילות נפרדות.
יהודים אשכנזים וספרדים חיו בבלגרד במשך כ-300 שנים.
החל מ-1888, הפכו היהודים שווים בפני החוק בחובת השירות הצבאי,
לאחר שמאבקם העיקרי לביטול האפליות כלפיהם בזכות המגורים
זכה להכרה בקונגרס ברלין 1878.
על רקע התיעוש הגובר והמזורז בחבלי ארץ אלו,
חלו בשלושת העשורים האחרונים למאה ה-19
שינויים רבים בדפוסי החיים,
וחל תהליך של ריבוד על בסיס כלכלי, עדתי, השכלתי ומקצועי.
ענייני הקהילה החלו להתנהל גם בשפת המקום לצד הלאדינו.
בתחילת המאה ה-20,
החלו ילדי היהודים מבקרים בבתי הספר הממלכתיים,
לאחר שהחינוך עד אז היה נתון בידי הקהילה היהודית.
ולימדו תחילה בלאדינו, ובמשך הזמן, בשפת המקום.
ב-1919, הוקם 'איגוד הקהילות היהודיות הדתיות'
כישות מנהלית וכגוף רשמי
המייצג את המיעוט היהודי בפני השלטונות.
כל יהודי יוגוסלביה היו שייכים אליו בתוקף השתייכותם הדתית.
מהקמתו ועד לכיבוש הגרמני והשואה,
פעל האיגוד במאבק באנטישמיות, בעיתונות,
ובדרישה לביטול גזרת הגירוש נגד "אלמנטים זרים",
שחלה בעיקר על פליטים יהודים שהגיעו ליוגוסלביה מארצות אחרות,
וכן, בתיאום הקשרים בין הקהילות השונות,
בהוצאה לאור ובקשרים עם מוסדות יהודיים מחוץ ליוגוסלביה.
במקביל, פעל האיגוד להתגבשותן של קהילות יהודים הטרוגניות
לקהילה בעלת תודעה לאומית משותפת
ולפיתוח הכלים הארגוניים
שנדרשו לשם שמירה על קיומה הפיזי של הקהילה היהודית
ועל זהותה הלאומית בחברה רב-דתית ורב-לאומית.
בדומה לארגונים היהודיים שפעלו בסרייבו, ובראשם 'לה בנבולנציה',
פעלו גם בבלגרד אגודות וארגוני סעד וצדקה.
לצד ארגון הרווחה 'פוטפורה',
פעלו בבלגרד גם 'דוברוטבור', שזה גומל חסד,
'ביקור חולים', 'חסד של אמת', 'עונג שבת', 'גמילות חסדים',
והארגון ההומניטרי 'שמעיה דמאיו',
שסיפק מגורים ותרופות לקשישים חסרי אמצעים.
לקראת סוף המאה,
הקימו ארגוני נשים בית ספר לנערות עובדות
והתקיימו קשרים בין הארגונים שעסקו בתחומים אלה,
כ'דוברוטבור' האשכנזי ו'לה הומנידד' הספרדי בסרייבו,
לרבות מפעל הנופש לילדי היהודים בעונת הקיץ,
שאף הוא זכה להמשך רציף לאחר מלחמת העולם השנייה.
במקביל למקהלת 'לה לירה' שקמה בסרייבו,
הוקמה בבלגרד 'מקהלת האחים ברוך' שפעלה עשרות שנים גם לאחר המלחמה.